Děkuju.
Můj život je jeden velkej mejdan,
Nikdy nekončící mejdan,
na kterým jsem zároveň hostihostitel i host.
Já a alkohol si vystačíme celou noc až do rána,
Nikdo se mě na nic neptá,
nikdo neříká, abych přestal,
A když přijde ráno, vrátím se zpátky mezi ty čtyři zdi,
kterým některý lidi říkají "můj domov",
Auto mýho života má pořád stejnou rychlost,
Já vněmjedu,
Ale nemám anitušení,
kde má volant.
Vlastně jsem ani nevěděl,
že dokáže najednou docela zastavit.
Tu chvíli přinesly první kapky deště.
A potom se všechno
navždycky změnilo.
Na policejní stanici? Na policejní stanici?
Jsi tady víc než doma.
- Pojďte sem. - Ano, pane.
- Přineste mu džus. - Ano, pane. - Radši kafe. - Ano, pane.
- Bez mléka. - Ano, pane.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Přišel jsem za něj zaplatit kauci.
Vy jste jeho otec?
Platí mě jako komorníka, ale dělám mu i tátu.
Cože?
Je to 22 let, 11 měsíců a 9 dní.
A od včerejšího večera 16 hodin, co jsem u něj.
Bojím se o něj víc než o sebe.
Mám o něj takovou starost, co nemá každý otec.
Aha. Ale stejně nechápu, v jakém jste vztahu.
To nechte být, pane.
Rozum někdy srdeční záležitosti nepochopí.
Takže, co ten kluk udělal?
Něco vážného?
Posaďte se, prosím.
Děkuji, pane inspektore.
Moc vám děkuji.
Máš štěstí, že nepodala žalobu.
Ta nakládačka jí stačila. To jsem tě nic nenaučil?
Vidíš holku na ulici, a hned se na ni vrhneš?
Říkáš, že se mám ženským vyhýbat.
Ale ta holka byla něco tak úžasnýho.
Nemohl jsem se ovládnout.
Takže kvůli tobě by teď holky neměly chodit na ulici?
Pojedeš domů. Už na tebe čeká limuzína.
- Limuzína? - Ano. - Táta? - Ano.
Já tam sám nepůjdu. Musíš jít se mnou.
Že prý nepůjde sám? Otec už ti ukáže. Dělej.
Děláš rodině pěknou ostudu.
Opilče.
Jsi hrozný slaboch.
Je mi tě líto.
Tati, tohle jsi mi mohl říct po telefonu.
Proč pro mě posíláš auto, abych přijel sem?
Zavolal jsem tě, abychom si promluvili o svatbě.
- O svatbě? - S Anahítou Madhwánívou.
S Anahítou?
Ne, tati, tu si vzít nemůžu. Prosím.
Je to mé přání. Je to přání tvé babičky.
A Devendra Madhwání si to přeje taky.
Tati, Devendra Madhwání, ten kriminálník?
Jak by mohl být mým tchánem?
Kdo dneska není jednou nohou v kriminále?
V obchodních kruzích každý.
Radši bys měl myslet na bohatství, které získáš sňatkem s Anahítou.
Tati, poslouchej.
Ožením se, až potkám takovou dívku,
co mě bude milovat, a já budu milovat ji.
Jasný? Měj se.
Jestli řekneš ne, přijdeš o 100 milionů dolarů.
Nechám tě vydědit.
Dům Mittalů se ti navždycky uzavře.
Budeš muset pracovat.
Anahíta vlastně není tak špatná holka.
Je to moc milé děvče.
Moc milé děvče.
S radostí si ji vezmu.
Výborně.
Blahopřeji, synu. Blahopřeji.
Madhwání bude moc rád. Tak pojď, obejmi mě. No tak.
Synu, tvé rozhodnutí ti zajistí, že budeš boháčem po celý život.
Po matčině smrti, co jsem měl z tebe a téhle rodiny kromě peněz?
Chceš snad naplnit bazén chlastem a skočit do něj?
Je to tak?
Prosím tě, uhni mi z cesty.
- Jsem hodně naštvanej. - Na mě se vytahovat dokážeš.
Ale před otcem, to mlčí jako zařezaný, madam.
Jak se jmenujete?
A co jsem měl dělat? Prát se? Křičet?
Nenechal by mi jedinou rupii. Byli bysme o hladu a žízni.
Johne, podívej. Tohle není svatba dvou lidí.
Tohle je svatba dvou bankovních kont.
Osm dní. Už jen osm dní.
A budu mít Anahítu Madhwáníovou nadosmrti na krku.
A můj táta bude mít prachy v kasičce.
Víš, co dělají lidé na vesnici, když chtějí chytit opici?
Dají do džbánu oříšky a postaví ho před ni.
Opice strčí do džbánu tlapu, sevře oříšky a chytí se sama.
Nemůže tu pracku vytáhnout, protože by musela pustit oříšky.
Tvá situace je stejná. Taky bys chtěl být svobodný.
Ale nedokážeš žít bez oříšků.
Líbila se ti má lekce z filozofie?
- Moc jsem ji nepochopil. - Dobře.
Johne, já vůbec nerozumím,
- co tu povídáš o opicích. - Aha.
- Jsem na tom špatně. - Aha.
Kam se podívám, vidím tu opici Anahítu, jak po mně jde.
Kdo je to?
- Co se děje? - Támhle. - Co?
Ta holka z ulice. Z té zastávky.
Ta, co tě dostala na policii?
Ona krade kravatu. Nedívej se tam.
Dívej se na mě. Do čeho jsem se to zas dostal?
Měj se.
Dovolte. Madam, počkejte prosím.
Dovolte. Madam, počkejte.
Počkejte, prosím. Jen na chvilku.
- Co je? - Chci s vámi mluvit. - O čem?
Zaplatila jste za to, co jste si vzala?
- Co jste to řekl? - Máte to v tašce.
Nesahejte na to! Kdo si myslíte, že jste?
Jak se jmenujete?
- Madam, máte to v tašce. - Co mám v tašce?
Nevíte, kdo já jsem? Stačí jeden telefon...
Měla bych zavolat policii.
Policie! Policie! Já vám ještě ukážu.
- Jak to, že jsi odešel z pracoviště? - To je jen taková drobnost.
- O co jde? - Nepleťte se do toho!
- Co se stalo? - Tahle paní odnesla kravatu,
a nezaplatila. Podívejte se jí do kabelky.
- Má kravatu? - Podívejte se do kabelky.
- Do kabelky? - Ano. Podívejte se tam.
- Dejte mi kabelku. - Ne. - Podrž to.
Tak vidíte.
Pro mě? Děkuji ti. Pojď ke mně, zlato.
Já tě tak miluju.
- Omlouvám se za posledně. - Buď zticha, jasný?
Pane?
Ztrať se. Dělej.
- Posledně... - Ani krok, nebo ti jednu vrazím.
Odvezu tě domů.
- Odvezu tě. - Ne!
Krade a ještě je drzá.
Poznal jsem, že dívka, kterou jsem políbil, nebyla obyčejná.
Byl to dynamit.
Kdybych se o něco pokusil, nejspíš by mi urazila hlavu.
Ucítil jsem bolest v hrudi. Mé srdce toužilo ji znovu spatřit.
Nikki, bráško, nesu ti kravatu.
Kravata! Kravata!
To stačí. Vždyť mě umačkáš.
Stejně nechápu, k čemu pořád chceš kravaty.
Víš, co mi dá práce ti je opatřit?
No tohle. Ty máš tolik kravat?
Vždyť je nenosíš. Co s nimi děláš?
Dneska mi to musíš říct.
Tak mluv.
No tak. Prosím tě, řekni mi to.
Pojď sem.
Posaď se.
Abych měla klid. Řekni mi to. Co budeš dělat s tolika kravatami?
- Řekni mi to. - Vezmu si je k obleku.
- Ty si je vezmeš k obleku? - Jo.
- A kdy si vezmeš oblek? - Na tvoji svatbu.
Na mou svatbu?
Jak bych se mohla vdát? Vždyť víš, co dělám.
- Kdo by si mě vzal? - Princ.
- Princ? - Jo, princ.
A kde by se tu vzal princ?
- Čeká na mě někde na ulici? - Jo. - Ano?
Otevři pusu.
Princ. Princ.
Princ. Princ. Princ.
Páni!
To jsem já?
A tenhle s kravatou?
Miluju tě.
Miluju tě až k zbláznění.
Když mě opustíš, tak snad zešílím.
Má lásko.
Zeptej se, jak moc tě mám ráda.
Má lásko.
Zeptej se, jak moc tě mám ráda.
Miluju tě.
Miluju tě až k zbláznění.
Když mě opustíš, tak snad zešílím.
Neníto žádná hra.
Ztratit pro někoho hlavu.
Nesmíš na mě nikdy zapomenout.
Není to žádná hra.
Ztratit pro někoho hlavu.
Nesmíš na mě nikdy zapomenout.
Má lásko, zeptej se, jakmoc těmám ráda.
Miluju tě.
Miluju tě až k zbláznění.
Proč jsem najednou tak neklidný.
Nechápu, co se to se mnou děje.
Pročj sem najednou tak neklidný.
Nechápu, co se to se mnou děje.
Má lásko, řekni mi, co se s námi stalo.
Miluju tě.
Miluju tě až k zbláznění.
Když mě opustíš, tak snad zešílím.
Má lásko, zeptej se, jak moc tě mám ráda.
Má lásko, zeptejse, jakmoc těmám ráda.
Miluju tě až k zbláznění.
Když mě opustíš, tak snad zešílím.
Ven! Ven! Tuhle mi sem nevoď!
Jen pojď.
A za kým má jít, když je zle, když ne za tebou?
Rešmo, nehraj to na mě.
Ta nikdy nebude mít dost.
Má problémy s bratrem, tak přijde za mnou.
Když má problémy s domácím, přijde za mnou.
Když chce tancovat, proč to nezkusí jinde?
Jenže kde by ji vzali?
"Já musím být doma v 11 hodin."
"S nikým nejdu na rande."
"K nikomu si nepřisednu a nebudu pít."
Jenom si chodí půjčovat prachy a pít mi krev!
Poslyš, copak není úžasná, když je na pódiu?
Rešmo!
Neztrácej tady čas s ní.
Radši se věnuj svý práci.
Nedám jí ani halíř.
Stejně je mi ještě dlužná, a zas by chtěla. Koukej zmizet.
Táhni!
Džíjo.
- Měj se. - Nashle.
Dobré jitro.
Ten chlap mě pořád pronásleduje.
Pojď se mnou a neotáčej se.
- Co se stalo? - Tiše.
- Pusťte mě dovnitř. - Co tam chceš?
- Jdu si pro nájemný od Džíji. - Nepovídej.
- Já vím, že je tady. - Nenítam.
- Pusťte mě dovnitř. - Hej, co to děláš?
Já svoje peníze dostanu.
- Děkuju. - Hej!
Nemyslíš, že se nás osud snaží dát spolu dohromady?
Teda, víš...
- Ne? - Taxi!
Mám tu auto. Můžu tě odvézt.
Přestaň mě sledovat. Nech mě být!
Tady vedle je restaurace. Můžeme si dát něco k jídlu.
Kdybych neměla co dělat,
tancovala bych v baru a vydělávala peníze.
- Já ti můžu zaplatit. - Jen proto, že tancuju v baru,
nejsem prostitutka, rozumíš?
Ty jsi mi nerozuměla. Mluvil jsem jenom o kávě.
A na veřejným místě, ne? Jestli chceš.
To znamená, že se mnou chceš jen strávit čas?
- To bude drahý. - Jasně. Kolik?
- Dva tisíce? Tři tisíce? - Tři tisíce. - Dobře.
- A jen na hodinu. - Jasně. V pohodě.
- A nepřibližuj se ke mně. - Ne.
Nemám moc přátel. Ale ti, co mám, mi říkají Dakš.
- Jak se jmenuješ ty? - Co je ti do toho?
Páni. Rodiče ti dali moc hezký jméno.
- "Co je ti do toho", moc hezký. - Džíja.
Jestli budeš takhle plácat, tak jdu pryč.
Dobře. Odteď nevypustím ani jedinou slabiku. Konec.
- Odteď mi říkají Hluchoněmej Tonda. - Moc legrační.
- Děkuji vám. - Promiňte.
- Vážně musíš jít? Zůstaň ještě. - Nashle.
Jestli chceš, můžeš se mnou zůstat déle. Jak to chceš ty.
Dám ti peněz, kolik budeš chtít. Jenom na týden.
Ty máš vážně problém. Jestli máš opravdu tolik peněz,
měl by sis najít psychiatra a léčit se. Jasný?
My dva se už nikdy neuvidíme.
To je hloupost. Osud se snaží, abychom se potkávali.
Co když nás spojí navždycky?
Žádný osud v tom není. Přišla jsem sama.
Takže na osud nevěříš.
Ne. Osud je pro bohaté, jako jsi ty.
Lidi jako já si nosí svůj osud v kapse.
Ještě chvilku, jen chvilku, prosím.
- Nemáš pero? - Cože?
Jestli si osud přeje, abychom se spojili navždycky,
tak se k tobě tahle bankovka určitě nějak dostane.
Platí? Dvě cukrové vaty, prosím. Pero.
Cukrová vata.
Mám nápad. Jeď do Ameriky.
Tam mají moc dobré psychiatry. Měj se.
Dobře, než odejdeš, adresu, telefon...
Šla jsem s tebou, protože jsem potřebovala peníze.
Žádná adresa. Žádný telefon. A nesleduj mě.
Kolik jsi toho vypil?
Stal se zázrak. Ty jsi nic nepil.
Ale jinak ti celý tělo smrdí alkoholem.
- Jsi v pořádku, chlapče? - Jo. - Takže?
Dneska večer jsem ji zase potkal.
Tu zlodějku kravat? Jasně, jasně.
Takže jsi nepil kvůli ní?
Páni.
- Neměl jsem na to chuť. - Panebože!
- A kdykoli ji potkám, nebudu pít. - Panebože!
Je to moc hodné děvče.
Je poctivá.
Chytrá.
Chytřejší než ty.
Užij si, hochu, dokud tě to baví. A pak ji odkopni.
Bohatej syn bohatýho otce.
Copak si nevezmeš tu, co ti otec vybral?
Konečně se můžu vyspat, když jsi doma.
Uhni. Dělej.
To je lepší. Děkuju ti. Děkuju ti.
Přítelkyně?
To je dobře. To je dobře.
Tu máte. Půjčte si hřeben.
Upravte se.
No tak, nestyďte se.
- Cože? - Taxi!
Taxi!
Nikki! Běž odtamtud pryč.
Džíja je tady.
- Co se mu stalo? - Já nevím, madam.
Když mu přišli uklidit pokoj, tak tam nebyl.
Vylezl ven na terasu a zavřel dveře.
Říká, že skočí dolů. Už je to víc než hodina.
- Půjdu nahoru. - Tam se nemůžete dostat.
- Nikki, běž pryč! - Já skočím. Já skočím.
- Já skočím dolů! - Ne, Nikki, prosím. Jsem tady.
Já skočím. Já skočím dolů.
Sundejte ho!
Ahoj.
Co, co, co tady děláš?
Dobrá otázka. Co tady dělám?
- Přijel jsem s tvojí sestrou. - Sestrou?
- Tvoje sestra je tam dole, ne? - Sestra. Já skočím!
Přijel jsem a vidím, že chceš skočit.
Mně je to teda jedno. Klidně si skoč.
Ale než skočíš, tak mi něco řekni.
- Proč chceš skočit? - To Biba. Biba.
- Ten zloděj Biba. - Jo?
Vzal mi čtyři kravaty! Jo. Zloděj Biba.
A co má být, že ti vzal čtyři kravaty?
Jak půjdu na svatbu mý sestry?
- To je smutný. - Co si vezmu?
Ale já mám hodně kravat.
- Mám kravatu v každý barvě. - Jo?
- Mám červený kravaty, modrý... - A máš oblek?
Ano. Obleky mám taky. Mám obleky ve všech barvách.
- Červený, modrý, zelený. - Ale hnědej nemáš.
- Hnědej nemáš. - Mám hnědý oblek.
Mám jich dvanáct tuctů.
Dej mi jeden, dej mi jeden.
- Stejně skočíš dolů. - Já neskočím.
- Dám ten hnědý oblek Bibovi. - Ne, Bibovi ne, to je zloděj.
Dej ho mně, prosím.
Dobře. Tak jo.
Dám ti ho. Podej mi ruku.
- Dej mi ruku, nebo ho dám Bibovi. - Ne! Biba je zloděj.
Podej mi ruku.
- Drž se! - Pomozte mi!
- Ale máš hnědej oblek, že jo? - Ano. - Chci ten oblek.
- Jo, dostaneš ho. - Slibuješ? - Slibuju.
A chci taky kravatu. A hnědej oblek. Máš ho, že jo?
- Ano, mám. - A kravatu mi dáš taky.
- Mám jich spousty. - Já chci jednu.
Tak pojď, Nikki. Tak pojď.
- Přijdeš za mnou? - Ano, přijdu.
- Tak pojď, pojď, Nikki. - Kravatu, kravatu.
Tak pojď. Tak pojď.
- Ahoj. - Ahoj.
Počkej.
Nepřišel bys zítra za mnou?
Křižovatka Victoria číslo 17.
Jižní avenue.
V deset hodin.
Už dobře vím
Že těbudu milovat až do posledního dne
Už dobře vím
Že těbudu milovat až doposledního dne
Už dobře vím
Už zbývá jenom pár dnů
Než tě zase uvidím
A každá vteřina bude jako rok
Nemohu spát a nemohu bdít
Bez tebe jsem jak bez duše
jen čekám, až se přede mnou objevíš
Nemůžu bez tebe dál být
Už dobře vím
Že tě budu milovat až do posledního dne
Už dobře vím
K naší řeči není třeba slov
Stačí nám jenom pohledy
Láskaje ten největší dar
Který můžeme dát jeden druhému
Nikdy jsem takovou chvíli nepoznal
Před tebou jsem žil jenom sám
Už dobře vím
Že tě budu milovat až do posledního dne
Už dobře vím
Že tě budu milovat až do posledního dne
Už dobře vím
Bota je rozbitá.
Ale to je jedno. Naskoč si.
- Ne. - No tak. Já nekoušu.
Tak pojď.
Džíjo, chceš něco vědět?
Nikdy v životě jsem se o nikoho nestaral.
Vždycky se někdo staral o mě.
Ale kdybys nedej bože onemocněla nebo se ti něco stalo,
tak bych se o tebe postaral.
Dobře.
Tak to onemocním hned teď.
A zůstanu nemocná po celý život.
Tak to se o tebe budu starat po celý život.
- Dakši? - Ano?
Řekni mi něco.
Kdo jsi?
Jsi ten, kdo ke mně přišel na ulici a přede všemi mě políbil?
Nebo ten, co se tu přede mnou styděl?
Já nevím.
Jsem trochu impulzivní.
Sám nikdy nevím, co udělám.
Džíjo, takhle to mám už od narození.
Vždycky jsem všechno dělal špatně.
Ale už dál nebudu.
Než teď něco udělám, tak si to rozmyslím,
- a udělám to správně. - A jak?
- Nebudeš se smát? - Ne.
- Slibuješ? - Slibuju.
Ke svatbě je třeba svolení rodiny, ne?
Zítra půjdu k tobě domů. Přivedeš svého bratra.
A požádám tvého bratra o tvou ruku.
Požádám ho o souhlas se svatbou.
Ano?
Ne, ty hlupáčku.
Směju se, abych zadržela slzy.
Myslela jsem, že se to stává jenom v pohádkách.
Každá dívka nemůže být šťastná jako Popelka.
Ale já jsem.
Takže k tobě můžu zítra přijít?
Jo! Jo! Jo!
Co se stalo?
Už sis to rozmyslel?
Ne. Než půjdu za tvým bratrem, musím požádat o svolení
ještě někoho jiného.
A koho?
Hitlera.
Pitomec!
Doktor mi povídal:
"Přestaňte s tou vodní dýmkou, nebo bude po vás."
A já řekla, "Vy hlupáku, život mám jenom jeden.
Když si nedám šluka, tak co z něj pak mám?"
Pojď. Dej si taky!
To, co ti teď nejde přes zuby, vyletí jako nic, jen co si šlukneš.
No tak. Dělej. Zkus to.
Líbilo se ti to? Líbilo se ti to?
A teď pověz své babičce, s čímpak máš problém.
- Babi, já si nechci vzít Anahítu. - Neříkej?
Babi, před pár dny jsem potkal jednu dívku.
Jsi stejný jako tvůj dědeček.
Tomu když se nějaká zalíbila, tak se taky chtěl hned ženit.
Ale pradědeček mu vysvětlil,
že když se chceš napít ze studny, tak se napij.
Ale proč kvůli tomu tahat studnu do domu?
Chápeš, jak to myslím?
Pani Puri! Pani Puri!
Budeme mít Pani Puri. Sem s tím, Rosie, honem!
To je něco.
- Řekni mi něco, Rosie. - Ano?
- Je můj chlapec hezký? - Ano. Je moc hezký.
- On se stydí! Dobře, tak běž. - Jistě.
Ta dívka, kterou jsi potkal, co je to vlastně zač?
Co na tom záleží, babi? Je chudá. Ale já ji mám rád.
Poslouchej. Ty jsi zvyklý na bohatství.
Jezdíš si v těch největších autech. Piješ to nejdražší pití.
Teď už bys nedokázal žít jako chudák. Ne.
Musíš si vzít Anahítu.
Tvoje babička i tvůj otec dokážou být nebezpeční.
Jestli nás neposlechneš, nedostaneš nic z rodinných peněz.
Zruším ti tvoje konto v bance. Seberu ti tu tvoji kreditku!
- Já jsem potvora. Hrozná potvora! - Babi - Poslouchej.
Ty jsi pořád můj malý vnouček.
Víš? Mám ti říct, jak se z té srdeční pasti dostaneš?
Udělej to takhle. Ožeň se s Anahítou.
A z té nuly si udělej milenku.
Ona bude spokojená, my budeme spokojení.
- Ale, babi... - Ticho.
Ticho! Ticho!
Všechny barvy duhy
Teď září na mém závoji
Vzduch voní jako jarní květ
Každým krokem se vznáším
Ovládlo mě podivné kouzlo
Cítím se lehká jako vánek
Cítím se šťastná jako nikdy dřív
Srdce mi bušíjako o závod
Cítím se šťastná jako nikdy dřív
Cítím se lehká jako vánek
Dotkla jsem se duhy, a je nádherná
Už mne nikdy neopustí
Cítím se šťastná jako nikdy dřív
Štěstí mne nikdy neopustí
Cítím se šťastná jako nikdy dřív
Halí mě závoj lásky a štěstí
Halí mě závoj láskya štěstí
Je tady. Je tady. Je tady.
Počkej, sedni si. Telefon. Ano, telefon.
Haló?
Ahoj, Džíjo.
Ty nepřijdeš?
Promiň, Džíjo. Dneska nemůžu. Nezlob se.
To nevadí. Tak přijdeš někdy jindy.
Zítra?
Džíjo, víš, já zítra taky nepřijdu.
Vlastně se už nebudeme moci scházet.
Chtějí mě zasnoubit, Džíjo. Promiň.
Na tom nezáleží.
Alespoň jsme spolu strávili hezké chvíle.
Děkuju ti, Dakši.
- Tak pojď, bráško. - On přijde.
On přijde. On přijde.
- Nikdo nepřijde. - On přijde.
Neřekla jsem ti, že nikdo nepřijde? Nikdo nepřijde.
Johne!
- Johne! - Ano, pane, tady jsem.
Jsi ty John? Volal jsem tě?
- Vypadni odsud. - Promiňte, pane. - Počkej.
Omlouvám se. Vylil jsem si na tebe vztek.
To nevadí, pane, to nevadí.
- Kde je John? - Odvezli ho do nemocnice.
Co se mu stalo?
- Chlapče, já umírám. - Johne, nech si to divadlo.
30 obleků, 15 párů bot, 20 kravat a můj majetek v Goe,
- to všechno odkážu tobě. - Johne, nech si ty vtipy.
- To není vtip. Mám nádor na mozku. - Já jdu.
- Není to vtip. - Měj se. - Počkej. Vrať se.
- Budeš zase blbnout? - To si nemůžu zanaříkat? Pojď sem.
- Jak ti je? - Ujde to.
Chceš, abych ti něco přinesl?
Ano.
Přines elixír věčného mládí.
Chci být zase mladý.
Přines mi pár let mládí.
Žádná reakce?
Je všechno v pořádku?
Řekl jsem Džíje, že se chystají zásnuby.
To je dobře. Takže jsi pochopil,
že v životě to není jako ve filmu nebo v knížce,
kde si autor udělá, co chce.
Ale náš život, i když se mu říká náš, vůbec náš není.
Řídí se rozmary někoho jiného, dokud nás nešoupnou do rakve.
No tak, cokoliv jsi udělal, je dobře.
Stejně jsi říkal, že je to jen tanečnice, nebo ne?
- Barová tanečnice. - Johne, jestli o ní řekneš
ještě jedno slovo, tak se naštvu.
Nikdy jsem takovou dívku, jako je Džíja, nepotkal.
Co je to s tebou?
Dokonce i ty už mluvíš jako táta nebo babička.
To snad není možný.
Jenom mě vyslechni, slyšíš?
Dakši, co si teď počneš?
Dobrý den, pane Madhwání.
- Dobrý večer, pane Mittale. - Pán Bůh požehnej, pane Bišmo.
Anahíto, podívej, kdo přišel. Je tady tvůj budoucí manžel.
Rychle přiběhni dolů, jinak tu svatbu zruším.
Anahíta na vás čeká. Šla se jen převléknout.
Nechtěl byste počkat v obývacím pokoji?
Samozřejmě. V koupelně asi čekat nemůžu, ne?
Děkuju.
Tatínku. Jsem hrozně nervózní,
když pomyslím na ty zásnuby a svatbu.
Nevím, co se mnou bude.
Řekni mi, prosím tě, co mám udělat?
Víš, jak to myslím?
Zdravím tě, Dakši.
Pane Madhwání. Vy jste tady?
- Všude jsem vás hledal. - Cos to říkal?
Co jsem to říkal, tatínku?
- Já ti něco říkal? - Běž pryč.
Dakši, ty ne.
Ty jsi tu taky?
Ale jenom půlka, co?
Kdepak máš zadek?
Nepamatuješ si, co jsem říkal?
Víš, proč v mé rodině nikdo nepije?
Protože když se člověk opije, neví, co říká, proč to říká,
komu to říká a co dělá.
Opilec je vždycky zmatený.
Nemůže se rozhodnout, co vlastně chce.
To máte pravdu, pane.
Já jsem z té svatby taky trochu zmatenej.
Přišla chvíle, abychom se trochu víc seznámili.
Dakši.
Já se nenarodil v bohaté rodině jako ty.
Všechno, co mám, jsem si musel vybojovat těmahle rukama.
Dosáhl jsem na vrchol.
V osmnácti letech jsem už byl milionář.
V patnácti jsem zabil člověka výstřelem z téhle pušky.
Chceš vědět proč? Protože se vloupal do mého domu,
aby mi ukradl mé tvrdě vydělané peníze.
Dodneška to vidím.
Jakmile ten chlap začal utíkat s penězi z mé skříňky,
tak beng beng.
Šoupnul jsem do něj dvě kulky.
A ten zloděj upadl na koberec v pokoji a umřel.
Hanba. Napřed přijde krást, a pak zašpiní koberec?
Myslíš, že všechno, co řeknu, je vtip?
Ne.
Dakši.
Víš, co je ta nejcennějšívěc v mém životě?
- Ne. Co, pane? - Má dcera Anahíta.
Je to můj diamant Kohinoor.
Dakši.
Já umím být zlý člověk.
Anahíta tě má moc ráda.
A já bych si přál, abys ji udělal šťastnou.
Abys jí přinesl všechno štěstí světa.
- Já se pokusím. - To nestačí! Uděláš ji šťastnou!
Dokud nebudu spokojený i já, rozumíš?
A ještě jedno. Přestaneš s pitím.
Pokud jde o alkohol, tak s tím se chystám skoncovat.
Ahoj.
- Půjdeme? - Ano.
- Nashle, tati. - Nashledanou, miláčku.
Číšníku!
Číšníku, pojďte sem. Pojďte sem. Pojďte.
Ano, pane?
Doktor mi řekl, že jestli chci zůstat naživu,
musím vypít aspoň deset skotských za hodinu.
Jestli mě chcete udržet živého, tak přineste jednu velkou.
- Dobře, pane. - Běžte.
Přátelé, co kdybyste se starali o svoje věci?
Uklidni se.
Uklidni se. Co se stalo?
- Kdo na tebe vzpomíná? - Džia. - Džia?
Tenhle prsten dal dědeček mé babičce.
Páni!
Oba jsou už mrtví.
Dneska ho já dávám tobě.
Prosím tě, dej na něj pozor.
- Nevím, co se mnou bude. - Dakši!
Dakši, na tohle čekám celou věčnost.
Pořád tomu nemůžu uvěřit. Že mi dáš tenhle prsten.
Nemůžu uvěřit, že už brzy budeme svoji.
Nemůžu uvěřit, že už brzy budeme mít děťátko.
Dakši?
Je ti dobře?
Chce se ti zvracet, co? Běž. Běž odsud.
Běž někam pryč. Běž pryč. Dělej.
Jdi na záchod.
Bože!
Džíjo!
Džíjo, já se vrátil.
Otevři dveře.
Ahoj, Džíjo.
Promiň.
Myslela jsi na mě, viď?
Já na tebe taky.
Promiň.
Nech to.
Jsi tak opilý, že ani nedokážeš stát.
Běž si za tou, kterou si bereš.
Běž a nech mě spát. Zítra musím do práce.
Sbohem.
Přišel jsi, jen abys mi dal sbohem?
Odpověz!
Vlastně jsem přišel, abych ti dal tohle.
Vezmi si to.
Šek na 50 milionů rupií?
To je můj dar pro tebe.
Teď už nemusíš tancovat, aby sis vydělala peníze.
Za tohle si můžeš koupit dům. Můžeš si koupit auto.
Peníze znamenají hodně.
Cože?
Co na tom, že si beru nějakou jinou?
Miluju jedině tebe.
Zůstaneme spolu. Budeme šťastní až do smrti.
Cože?
Ty si bereš jinou, a já s tebou mám zůstat?
Myslela jsem, že jsi kouzelný princ,
na kterého jsem celý život čekala.
Co si tímhle chceš dokázat?
Džíjo, nech si ho. Ty to potřebuješ. Prosím.
Stydím se za to, že jsem tě milovala.
Chlapi v baru jsou lepší než ty.
Ti aspoň vytáhnou peníze a ptají se, "Kolik stojíš?"
A nepředstírají lásku.
- Džíjo, vyslechni mě, prosím. - Radši budu tancovat v baru,
ale nikdy nebudu tvoje milenka.
Nikdy nebudu tvoje milenka. Slyšel jsi mě?
- Džíjo, prosím tě. - Vypadni odsud!
- Džíjo... - Vypadni odsud! Vypadni!
- Džíjo, poslouchej... - Běž, odkud jsi přišel!
- Vyslechni mě! - Tak vypadni!
- Džíjo! - Táhni!
Džíjo, prosím, nezlob se. Džíjo, jenom mě vyslechni.
Je mi to líto. Je mi to líto, Džíjo.
Odpusť mi to.
Džíjo, odpusť mi to.
- Pane, nemůžeme najít Dakše. - Nikde? - Ne.
- Vůbec nikde? - Ne, pane.
Ani ta zatracená Anahíta neví, kde je?
Ne, pane. Prošel jsem všechny bary.
Říkal jsem ti, abys ho nenechával samotného.
Teď se ztratí.
- Byla to chyba. Co máme dělat? - K čertu s vámi!
Nenechá mě ani klidně umřít v nemocnici.
Zítra má zásnuby, a kdo ví, kde sakra je?
Ona se na mě hněvá
Jak promluvit s ní mám
Ona se na mě hněvá
Jak promluvit s ní mám
Nemůžu takhle mlčet dál
Je jiná než ty ostatní
Kvůli ní se snad vzdám i svého světa
Ona se na mě hněvá
Jak promluvit s ní mám
Jakříct mu mám, co cítí mé srdce
Bez něj už nemůžu dál žít
Jak říct mu mám, co cítí mé srdce
Bez něj už nemůžu dál žít
Má láska mi radí
Musíš překročit všechny hradby
Ona se na mě hněvá
Jak promluvit s ní mám
Ale bez ní budu už na věky sám
On se na mě hněvá
Jak promluvit s ním mám
Hned vám zavolám zpátky. Tak pomalu. Ty počkej.
Tohle je bar, a ne státní úřad.
Vypadni odsud.
Tady jsi skončila.
Teď už mi pomůže jenom modlitba
Alespoň na chvíli mi dá naději
Teď už mi pomůže jenom modlitba
Alespoň na chvíli mi dánaději
Alespoň na chvíli mi dá naději
Že v náručí svě lásky
Otevřu své srdce
On se na mě hněvá
Jak promluvit s ním mám
Je jiná než ty ostatní
Kvůli ní se snad vzdám i svého světa
Poslala jsem ho pryč
A teď jsem tady sama
Dneska ti řeknu pravdu.
Jsou dva typy ženských. První, ta si vezme svatební závoj.
Na čelo si dá znamení manželky a spí jenom s jedním mužem.
Ten muž ji využívá.
Ona mu rodí děti.
Co za to dostane?
Peníze, jídlo a dům.
A druhý typ je jako já.
Vydělávám si peníze sama
a sama si pořídím to, co chci.
Před tebou ležít řetí cesta.
A já myslím, že je nejlepší.
Budeš mít peníze, dům a svobodu.
A ještě k tomu někoho, kdo tě miluje.
Co víc bys chtěla?
Žena nebo milenka.
Rozdíl je jen ve slově.
Někdy musíš myslet na vlastní štěstí.
Ale nerozmýšlej se dlouho.
Staň se jeho milenkou.
Proč já vlastně žiju?
Jsem úplně k ničemu.
Nikdo mě nemá rád.
Cos to řekl?
Nikdo mě nemá rád.
Nikdo tě nemá rád, jo? Nikdo tě nemá rád?
Jsi rozmazlený spratek bohatého otce.
Tvá matka umřela, když jsi byl takhle maličký.
Kdybych tě tedy mohl víc řezat, tak bys mi tu teď nebrečel.
Víš vůbec, že patříš mezi pár šťastlivců na světě,
co majívšechno?
Ale i když máš, co si zamaneš, je ti to pořád málo.
Teď máš pocit, že tě nikdo nemá rád.
Víš proč?
Protože dneska jsi poprvé poznal život.
Pane Dakši Mittale, víte, že na světě jsou spousty lidí,
co v životě nepoznají lásku?
Umřou, aniž by někoho milovali nebo někdo miloval je.
A běž se vykoupat.
Smrdíš chlastem. Běž.
A ještě něco.
Jestli ještě řekneš, že tě nikdo nemá rád,
tak ti vrazím jednu pěstí.
Protože já tě rád mám.
Promiň, Johne.
Chlapče, vezmi si Anahítu.
Žít jako chudák není legrace.
Ale já si chci vzít Džíju.
Měl bys radši dospět, dokud jsem ještě tady.
Co s tebou bude, až já tu nebudu?
To nepřipadá v úvahu. Neměl byste ani vstávat z lůžka,
natož opustit nemocnici.
Pane doktore, já musím. Jinak se něco stane. Prosím.
Vidíte? Normální počet krevních destiček je 1 500 000.
Vy máte jenom 20 000.
Je mi líto. Nemohu vám to dovolit.
Pane doktore, hned budu zpátky.
Dobrá, pane Johne Dacosto. Podepište mi tohle prohlášení.
Za nic neberu odpovědnost.
Proč se tak hrnete do sebevraždy?
Pane doktore, život je jako nevěrná žena,
co opustí manžela v nejtěžší chvíli.
Proč bych nad ním měl plakat? Podepíšu vám to.
- Co si přejete? - Jsem John, Dakšův komorník.
- Možná vám o mně říkal. - Ano, pojďte dál.
Pojďte dál, prosím.
Posaďte se.
Přišel jsem vám říct,
že zítra večer bude mít Dakš zásnuby v domě svého otce.
V sídle Mittalů. Myslím, že byste tam měla jít.
To zvete všechny Dakšovy přítelkyně?
Dakš není zboží, které můžete ukrást.
Musíte si ho získat.
Ale jak bych mohla jít na jeho zásnuby?
Poslouchejte, Džíjo, já ho znám moc dobře.
On vás potřebuje. Moc vás miluje.
Poslechněte mě. Musíte jít na tu oslavu.
Osud se zamilovanými často hraje podivné hry.
Váš příběh může kdykoliv nabrat změnu.
- Jste v pořádku? - To nic není. - Sedněte si.
Přinesu vodu.
- Je vám dobře? - Ano, to nic není.
Ví Dakš o tom, že jste za mnou šel?
Chudák kluk.
Kdyby měl tolik rozumu,
tak by tenhle problém vůbec nevznikl.
Vy máte vážně Dakše rád. Skoro jako matka.
Je to moje práce. A mě moje práce baví.
Vlastně bych vám chtěl navrhnout, abyste to vzala po mně.
Ručím za to, že budete spokojená.
Místo vás? A kam půjdete?
Něco jsem vám přinesl.
Ale musíte to otevřít, až odejdu.
Pane Johne, neměl byste jít k doktorovi?
- Právě tam mám namířeno. - Pane Johne?
Můžu vám dát pusu?
Na to se nemusíte ptát.
- Můžu taky? - Ano.
Bůh vám žehnej.
Dým se vznáší k nebi
Smutný jako mé pocity
Toužím po tvé lásce
Chtěl bych v ní shořet
Dým se vznáší k nebi
Smutný jako mé pocity
Toužím po tvé lásce
Chtěl bych v ní shořet
Dým se vznáší k nebi
Tvůj pohled mě zasáhl jako šíp
Jsem spoutaný tvou láskou
Chci v níshořet, až budu jak dým
Sevři mě v náručí
Pojď ke mně
Pojď ke mně blíž
Dým se vznáší k nebi, smutný jako mé pocity
Toužím po tvé lásce
Chtěl bych v ní shořet
Dým se vznáší k nebi
Copak nevidíte, co se tam děje?
To je to děvče, o kterém se mi Dakš zmínil?
Ano, to je ona.
Jmenuje se Džíja. Tancuje v baru.
A před pár dny váš vnuk opustil mou dceru
a vodil se s touhle courou přede všemi na ulici.
Ať si užije. Ať si užije, co hrdlo ráčí.
Má mladou krev. Musí se vybouřit.
Ale ty jsi zestárnul a bručíš tady jako medvěd.
Zapomněl jsi na tu svou aférku s vaší služkou?
Moc vtipná dáma.
Žára teplo těla
Svírá mě touha po tobě
Navěky v poutech tvé lásky
Dým stoupá z popela naší vášně
Proměníme se spolu v prach
Má lásko
Dým se vznáší k nebi
Chci být jako ten dým
Toužím po tvě lásce
Shoříme v níspolu
Jen dým dál stoupá k nebi
- Stačí říct, a já ji dám vyhodit. - Chceš zkoušet sílu na holce?
Běž a oznam to zasnoubení.
Ona uteče sama.
Co je?
Myslela jsem, že se mnou utečeš.
Opravdu se chceš zasnoubit s Anahítou?
Tvé mlčení je jasná odpověď.
Věř mi, Džíjo, já nemůžu nic dělat.
Jinak přijdu o 100 milionů dolarů.
Víš, jak moc je 100 milionů dolarů?
Ne, Dakši.
Já nemám ani na taxíka domů.
Jak můžu vědět, jak moc to je?
Je to obrovský bohatství. To jsem ti tehdy přišel vysvětlit.
Ale ty ses na mě naštvala.
Jen chci, abys zvážila mou nabídku. Prosím.
Dakši, kvůli tomu jsem tady.
Jedna dívka ve mně si řekla,
co to předvádíš za scény, Džíjo?
Vyjdi už ze světa pohádek.
Staň se jeho milenkou.
Ve světě všechno nemůže být podle tvého.
Někdy abys vyhrála, musíš o všechno přijít.
Ale když jsem přišla sem, když jsme tě viděla,
ozvala se ve mně jiná dívka.
Ta, která pořád věříve své sny.
Řekla mi:
Džíjo, když ztratíš svůj sen, tak ztratíš všechno.
Dakši, stejně jako ty kvůli mně nemůžeš opustit své dolary,
ani já kvůli tobě nemůžu opustit mé sny.
Mé sny se splní.
Dakši, pojď. Musíme jít.
Řekl jsem, jdeme, Dakši. Dakši, tak pojď.
Tak pojď.
Babička na tebe čeká.
Dámy a pánové.
Chtěl bych požádat mou matku,
aby svýma posvátnýma rukama zahájila tento obřad,
který tato dvě srdce spojí navždy k sobě.
A s nimi i dvě důležité podnikatelské rodiny našeho města.
Výborně! Bravo!
Navlékni jí ho na prst.
Blahopřejeme! Výborně!
Kéž vám Bůh požehná.
Pane, prosím, dovolte. Jen na chvilku.
Neříkala jsem ti, že ta holka uteče sama?
- Co se stalo? - Pane, musíte se mnou.
Johnovi se udělalo zle.
- Co je s ním? - Já nevím. - Tak jedem.
Pane Mittale, váš komorník trpí akutní leukémií.
Akutní leukémii?
Rakovina.
Ano. Chodí se k nám léčit posledních šest měsíců.
Je zvláštní, že vám o tom nic neřekl.
Doufám, že se uzdraví?
Pane Mittale, váš komorník se choval nezodpovědně.
Dělali jsme, co jsme mohli.
Nikdy se o sebe nestaral a správně neužíval léky.
- I když jsme vašemu komorníkovi... - Přestaňte s tím komorníkem!
On není sluha! Je to můj otec.
Velice se vám omlouvám, pane Mittale.
Moc se omlouvám.
Ale teď má zas nový nápad.
Chce chodit každý den do kostela na vánoční mše.
Pane Mittale, já nemůžu za nic ručit,
jestli se mu tam něco stane.
A můžete se mi ručit za to, že se mu nic nestane,
když zůstane tady?
Tak proč mu v tom bráníte?
Jaký je rozdíl, jestli je tady nebo v kostele?
Myslím, že se kruh mého života uzavírá.
Pamatuješ? Vozíval jsem tě kdysi v kočárku.
A teď mě ty vezeš do kostela v křesle.
Dakši, smrt není tak strašná, jak si lidé myslí.
Bojí se jí zbytečně.
Kdyby lidé neumírali, jak by pokračoval život?
Víš, že se tu cítím velice vyrovnaně?
Za celý život jsem se tak necítil.
I když jsem někdy vypil celou flašku.
Jak se má Džíja? Ta zlodějka kravat.
Proč o ní mluvíš?
Ani ti nevím, ale musím na ni pořád myslet.
Lidé říkají, že člověk před smrtí často říká nesmysly.
Nebolí mně to,
že lidé umírají.
Nejvíc mě bolí,
že lidé nedokážou žít svůj život, i když jsou naživu.
Jednu věc ti chci ještě naposled říct.
Se svým životem si můžeš dělat, co chceš.
Je to jen tvůj život.
Jenom tvůj.
Jen ty máš právo o něm rozhodovat.
Bůh ti žehnej.
- Haló? - Ahoj, Džíjo.
John zemřel.
Nechal mě tu samotného.
Byl tak tichý.
Až do konce mluvil o tobě.
Teď jsem sám, Džíjo.
Jsem tak osamělý.
Mezi lidmi i o samotě
V hlubinách mé touhy
V bolesti a slzách
Pořád mi chybíš, navždy
V písních a hudbě
V mých snech i chvílích bdění
V jasu slunce i ve stínu tmy
Pořád mi chybíš, navždy
Mezi lidmi i o samotě
V hlubinách mé touhy
V bolesti a slzách
Pořád mi chybíš, navždy
Tvá láska je můj život
Nemohu na tebe zapomenout
Tvá láska je můj život
Nemohu na tebe zapomenout
Snažím se dnem i nocí
Ale stále vidím tvou tvář
V hlubinách mé touhy
Mezi lidmi i o samotě
V bolesti a slzách
Pořád mi chybíš, navždy
Má lásko, když mě zavoláš
Překonám všechny překážky
V tajemství mých vzpomínek
Mezi lidmi i o samotě
Vhlubinách mé touhy
Pořád mi chybíš, navždy
Mezi lidmi i o samotě
V hlubinách mé touhy
V bolesti a slzách
Pořád mi chybíš, navždy
Pane, musíme jet domů.
Dneska máte svatbu.
- Svatbu? - Ano, pane.
Šankáre, proč se žením?
Pane, s tím nic nenaděláte.
To není pravda. Protože se nedokážu vzdát peněz.
Nedokážu se vzdát luxusu.
Peněz, které nakonec stejně nic neznamenají.
Vidíš?
To je John.
Co si s sebou odnesl?
Nic.
Vzal si s sebou jenom naši lásku, ne?
A já si mám někoho vzít pro peníze,
i když vím, že bez Džíji nedokážu žít.
Johne, už jsem to pochopil.
Pochopil jsem, proč opice nedokáže vytáhnout ruku ze džbánu.
Protože její slabostí je chamtivost.
Podívej se, Johne.
Vytáhnul jsem ruku ze džbánu. Měl jsi pravdu.
Tohle je můj život. A já mám právo o něm rozhodovat.
Teď udělám to,
co jsem měl udělat na začátku.
Všechno už je připravené, a tvůj syn se ještě neukázal.
- On přijde, Madhwání. On přijde. - Mittale, řeknu ti jedno.
Jestli tvůj syn nepřijde, tak ho zabiju.
Oblek, oblek...
Hnědý oblek pro mě.
Odpusť mi, prosím tě.
Posledně jsem ti ublížil.
Je mi to líto.
Ty jsi Džíjin starší bratr, ne? Ne?
Přišel jsem tě požádat o její ruku.
Chci si ji vzít.
Ano.
- Svatba. - Ano, svatba.
To stačí. To stačí.
- Džíja není doma? - Ona není doma.
- Není doma? - Ne.
- A kde je? - V kavárně.
- V kavárně? - V kavárně. Oblek.
- V které kavárně? - Oblek, oblek...
Řekni mi, v které kavárně?
Jinak nic nedostaneš. V které kavárně?
Jestli osud bude chtít, abychom byli spolu
tak se k tobě ta bankovka nějak dostane
Vy idiote!
- Promiňte. - Dakši?
Můžeš si vzít volno na příštích 60 let?
Dakši, ty ses zbláznil. Za dvacet minut se máš ženit.
Džíjo, já jsem naopak dostal rozum.
Co nadělám?
Vždycky na všechno přijdu pozdě.
Vezmi si mě, prosím.
Prosím.
Máš představu, jak budeš žít bez peněz?
Tak jako ostatní.
Džíjo, přísahám, že už nikdy nebudu pít.
Postarám se, abys byla pořád šťastná.
A aby ses pořád smála.
Řekni, ano. Ano, ano, ano.
- Ano. - Ano!
Pomůžeš mi sdělit tu novinu pánům Mittalovi a Madhwánímu?
Samozřejmě. Teď budu dělat všechno, co řekneš.
Hned jsem zpátky.
Ahoj!
Nazdárek!
Kde je nevěsta? Já jsem ženich.
Chlapče, nevěsta je nahoře.
Děkuju.
Zdravím vás. Jak se máte?
Kde máš svatební stuhu?
Tu zaváže manžel, až obejdeme sedm kruhů.
- Ahoj. - Ahoj.
Anahíto, promiň, že jdu pozdě.
- Doprava, znáš to. - To nevadí.
Můžeme si promluvit?
Ano.
- Omluvte nás. - Omluvte nás.
Dakši, co se stalo?
Nevěsta je nahoře.
Ženich je nahoře.
Ale kdy začne svatba, se mě neptejte.
To já nevím.
- Žádná svatba nebude. - Cože?
- Myslím, že jsi opilý. - Jo.
- Ale já... - Nevadí.
Muži jsou před svatbou nervózní. Dostal jsi strach?
Ano, Anahíto, mám strach.
Taky jsem hodně pil.
Ale nejhoršíje to, že tě nemám rád.
Já tě nemiluju.
Miluju někoho jiného.
Miluju Džíju.
Anahíto, no tak. Neplač, prosím tě.
- Anahíto, neplač. Poslouchej, já... - Opovaž se říct ještě slovo!
Jednu ti vrazím.
Tati!
Dobrý den, pane Madhwání. Máte moc hezký turban.
Víte, když je Dakš nervózní, vždycky něco rozbije.
Seber si prsten a navlékni ho té čarodějnici.
Ahoj, Džíjo. Seznamte se.
Tohle je pan Madhwání. A tohle je Anahíta.
Dakši, jsi v pořádku?
Darebáku! On vaši dceru nemiluje, a vy ho chcete přinutit silou?
- On miluje mě. - Jo. - Uhni.
Tak to je ta coura. Ta tanečnice,
kvůli které jsi zlomil mé dceři srdce?
Urazil jsi ji.
Kvůli té děvce.
- Děvce? - Ano, děvce!
- Tati, nebij ho! - Vypadněte!
Zmizte pryč! Všichni ven!
- Teď bude zle. - Cože? - Jde si pro hůl.
To není hůl. Je to puška!
On nás zabije.
Džíjo, když spolu nemůžeme žít, tak spolu umřeme.
- Miluju tě, Džíjo. - Já tebe. - Co se tu děje?
Jak se opovažuješ mířit mi na vnuka!
Já ti ukážu, zač je toho loket.
Zahoď tu pušku!
Zahoď ji, nebo něco uvidíš.
Zahoď to!
Dámy a pánové! Dámy a pánové.
Ticho, prosím. Ticho.
Je mi moc líto, že jste na mě museli čekat.
Omlouvám se.
Ale bohužel vám musím oznámit, že svatba nebude.
Takže zas můžete jít domů. Nashle. Počkejte ještě.
Ještě jednu věc.
Možná se už spolu neuvidíme, protože teď budu chudý,
nebudu mít peníze ani na rikšu.
Mám vás rád.
- Dakši, musím ti to namazat. - Rychle. - Promiň.
Po svatbě mě musíš mít rád a dělat všechno, co ti řeknu.
- Jasné? - Džíjo, udělám všechno,
když už mě nikdy nebudeš mazat tou mastí.
Už to nikdy neudělám.
Přísahám ti, Džíjo,
už se těším, jak budu žít jako normální člověk.
Jako ty miliony ostatních, co ráno vstanou do práce.
Já taky vstanu, pak sednu do auta a...
Hej! Chudí lidé nemají auto.
Buď jdou pěšky, nebo jedou autobusem...
Dobře, pojedu autobusem.
A až se vrátím domů, ty budeš prát prádlo,
a k večeři se rozdělíme o kus suchého chleba za svitu svíček.
Džíjo, náš život bude jako sen.
Najdu si práci.
- Dakš Mittal bude pracovat. - Tak dost!
Žádnou práci hledat nebudeš.
Tvůj dědeček a já jsme si nezničili zdraví,
abys jezdil v nacpaném autobuse.
A živil se navíc suchým chlebem.
Ne! My jsme v Mittalově rodině poslední, kdo musel pracovat.
Tvůj otec nikdy nepracoval.
Ani tvé děti pracovat nebudou. Ano.
Děvče, vysvětli tady svému budoucímu manželovi,
že i když mě oklamal
přepíšu těch 100 milionů dolarů na jeho jméno.
Ne, babi. Já chci pracovat. Chci být chudý.
Hlupáku, když ti na dveře zaklepe bída,
tak láska uteče oknem.
Děvče, vysvětli mu to. Já půjdu najít kněze.
A ty mu musíš objasnit, že bez peněz to nepůjde.
Babi, poslouchej mě. Hej, babi!